Hästen är av naturen en gräsätare som inte får särskilt mycket stärkelse i fodret. Men likaväl har den enzymer i tunntarmen som kan smälta stärkelse. Effektiviteten hos dessa enzymer är emellertid lägre än hos andra djurslag som är mer anpassade till stärkelserik föda. När man jämför amylase-aktivitet i tunntarmen mellan gris och häst så är hästens effektivitet endast 10% av den som grisen har. Detta medför begränsningar för mängden stärkelse som hästen kan smälta enzymatiskt i tunntarmen. För mycket lättsmält stärkelse som absorberas i tunntarmen kan leda till muskelstelhet (tying up) och i värsta fall korsförlamning. Det föreligger individuella skillnader mellan olika hästar och hur mycket stärkelse de kan tåla i dagsgivan. Generellt tål ponnier mindre stärkelse än större förädlade hästar som ridhästar, travare och galopphästar.