<p><strong>Natriumia ja kloridia</strong> erittyy ruoansulatuskanavaan syljen, haimanesteen ja suoliston erityksen seurauksena. Jopa 99 % näistä imeytyy umpi-paksusuolesta. Ruoansulatuskanava ei osallistu näiden erittämiseen. Kaikki rehusta saatava ylimääräinen natrium ja kloridi erittyy virtsan mukana. Rehun kalium imeytyy ohutsuolesta (65-70%). Paksusuolessa kaliumia voi sekä imeytyä tai sitä voi erittyä verenkierrosta ruoansulatuskanavaan.</p>
<p><strong>Kalsium </strong>imeytyy ohutsuolesta. Imeytymisen tehokkuuteen vaikuttaa elimistön kalsiumin tarve. Imeytyminen tehostuu, kun kalsiumin tarve on suuri, kuten imetyksen aikana tai kasvavilla hevosilla, jotka tarvitsevat runsaasti kalsiumia luuston mineralisaatioon. D-vitamiini tehostaa kalsiumin imeytymistä ja imeytyminen on heikkoa, kun D-vitamiinista on puutetta.</p>
<p><strong>Magnesiumin </strong>aineenvaihdunta ei ole yhtä tarkkaan säädeltyä kuin kalsiumaineenvaihdunta. Magnesium imeytyy enemmän tai vähemmän suhteessa rehun sisältämään magnesiumiin. Ylimääräinen magnesium erittyy virtsan mukana<strong>.</strong></p>
<p><strong>Fosforia </strong>erittyy ruoansulatuskanavaan syljen ja muiden ruoansulatuskanavan nesteiden mukana. Karkearehuvaltaisilla dieeteillä ruoansulatuskanavaan erittyvän fosforin määrä voi olla rehusta saatavan fosforin määrää suurempi. Näissä tilanteissa umpi-paksusuolesta tapahtuu fosforin imeytymistä. Vähän kuitua sisältävillä rehustuksilla fosforin erittyminen ruoansulatuskanavaan on vähäisempää ja fosfori imeytyy ohutsuolesta. Kalsium imeytyy ainoastaan ohutsuolesta, kun fosfori puolestaan voi imeytyä sekä ohutsuolesta että umpi-paksusuolesta. Liiallinen fosforin saanti kalsiumin saantiin nähden heikentää kalsiumin imeytymistä ohutsuolesta ja voi aiheuttaa kalsiumin puutoksen. Kalsiumin määrä rehussa vaikuttaa vähemmän fosforiin.</p>